PŮVODNÍ SERIÁL NETFLIX
Co tady sakra dělá?
MATURITNÍ VEČÍREK
Jo, neznámý číslo.
S tím se jděte vycpat.
Smlouvu na mobil už mám.
Rebe.
Co je?
Fakt jste ve škole prodávali drogy?
Je to pravda?
Vy dva.
Pojďte dál.
- Azuceno, dobré ráno. - Dobré ráno, Begoño.
Chci s vámi mluvit. Máte minutku?
Právě řeším něco důležitého.
Není to důležitější než to moje.
Musím mluvit s těmi dvěma...
Můžu se rovnou obrátit na představenstvo.
Schůzku s vámi navrhuji jen ze slušnosti.
Vydržte.
Sakra!
Musím k Anderovi pro zbytek věcí.
A pak nevím...
Možná spáchám harakiri kvůli známkám.
Fakt je to tak zlý?
Na stupnici pohromy...
Požár Notre-Dame.
Španělsko v Eurovizi.
Madonna v Eurovizi.
Moje známky.
Lepší to brát s humorem, protože ve skutečnosti...
Nakonec neodmaturuju...
Nemám Andera...
a jsem bezdomovec.
Co je?
Pojeď do New Yorku se mnou.
- Co? - Neblázni.
Vždycky jsi chtěl cestovat
a žít někde, kde unikneš pozornosti.
Nenapadá mě lepší místo než New York.
Najdeš si práci, naučíš se anglicky.
Ale co bych tam sakra dělal?
Kde bych bydlel?
Je to šílený.
U mě?
Jo, ukázal jsi mi fotky. Máš byt jak Central Park.
Nemůžeš žádat lidi, který dobře neznáš...
Že ho neznám? Jeden večer jsme byli zasnoubený.
Ale vy dva se rozhodně znáte, ne?
Jen jsme si to dvakrát rozdali.
- Chci říct... - Rozdali.
Rozuměl jsem.
Bydlel bych u tebe jen dočasně.
Dobře, tak jo.
Kdyby to nenaprášil, nic by nevěděli.
Valerio a Rebeca prodávali drogy
a Polo to nahlásil.
Udělat správnou věc je špatný?
Samueli, Guzmáne.
Pojďte se mnou, prosím.
My?
Teď hned.
Azuceno.
Naše vyloučení je diskutabilní, ale oni?
Nic jsme neudělali!
Varovala jsem vás. A naposledy!
Po Vánocích jste mu udělali ze života peklo.
To jsou kecy. Je za tím Polova matka.
Byla tady těsně před námi. Mám pravdu, Azuceno?
Je rozhodnuto. Jste vyloučeni a nebudete maturovat.
- Cože? - Samueli!
Jste zkurvený zaprodanci!
Kašlete na spravedlnost! Jde vám o prachy a moc.
- Takhle nemluvte. - Vyhodíte mě?
Samu! Nestojí to za to.
Samueli, co to děláš?
Co to dělá? Stůj!
- Co to děláš? - Klid!
Násilí už bylo dost!
- Ty ho bráníš? - Jo!
Říkal, že vás dva z ničeho neobvinil.
Ty mu věříš?
Bude se ti takhle přijímat líp stipendium jeho mámy.
Vezmeš ho za každou cenu. I kdybys měla stát při něm.
Hajzl.
Zapomeň na něj, Lu.
Nehraj si na neviňátko.
Chceš mu tu láhev rozmlátit o hlavu stejně jako já.
Přiznej to...
Kdybych změnil školu, tak by se to nestalo.
Teď na tom nezáleží. Musíme vymyslet, jak to napravit.
Můžeme...
Je pozdě. Je konec.
- Není fér to takhle skončit. - Carla se skoro utopila.
Málem umřela. Kvůli němu.
Kvůli mně!
Můžu za to já, jasný?
Co to sakra říkáš?
Extázi jsem jí prodala já, protože on nechtěl.
Valerio chtěl po tvojí přednášce přestat.
Co? Nevěděl jsi to? Tak teď už to víš.
Ale ty jsi musel hned jít a udělat scénu.
Asi si neumíš představit, že bys udělal něco dobrýho.
- Jasně. Běž domů, Rebeco. - Zatracená ochranka Barbie...
Nebo ještě líp, jdi rovnou do vězení.
Skončíš tam se svou mámou.
To je další věc, co nás spojuje.
S kriminálníky si rozumíš skvěle, ne?
Když ti zaplatí oblečení, restaurace a školu...
Ale já to chápu.
Jen se ho drž.
Co budeš mít, až odejde?
Nic a nikoho, zlato.
Zatracený neznámý číslo!
Nevypadáš vůbec zle. Aspoň ne na první pohled.
- Nic si nepamatuju. - Normální.
Ne, to není.
Vymklo se mi to.
Přičinil jsem se o to.
- Promiň. - Ne, varoval jsi mě.
Já se omlouvám. Dozvěděla jsem se o tom vyloučení.
Ale... on si to zaslouží.
Za včerejšek nemůže. Nechtěl mi to ani prodat.
Jasně.
Po dlouhý době měl rozum.
Ale už bylo pozdě.
No... Ahoj.
Lu, už dlouho se snažím změnit.
Snažíš se.
Ale nedaří se ti to.
- Nikdy nedospěješ. - Já s tím nemám nic společnýho.
Jsi jak malý dítě...
který strká prsty do zásuvky.
Snažím se 17 let zabránit tomu, aby tě to nepraštilo,
ale nikdy to nestačí.
Mám toho po krk.
Ať se ti daří.
Vždycky vyhraje. Už mě to pěkně sere.
Měli jsme to dávno nechat být.
- Nic jsme neprovedli a vykopli nás! - Dneska ani včera ne.
Ale vzpomeň si před tím, udělali jsme mu ze života peklo.
Nenáviděli jsme ho k smrti každý den a dávali mu to řádně najevo.
On nevyhrál. Prohráli jsme my.
Guzmáne.
- Jak se máš? - Dobře.
Já tě znám.
To, co vám udělali, je nepřijatelný.
A zasloužený.
Co? Nemůžeme to tak nechat.
- Pokud jde o mě... - Nepleť se do válek, co se tě netýkají.
Týká se mě to.
A někoho, koho miluju.
Nesmíš ztratit stipendium. Je to tvá budoucnost.
Co tvá budoucnost?
Nezáleží na ni?
Je mi 17 let.
Můžu si dovolit jeden rok počkat.
Hej.
Po maturitě jdeme slavit.
Budeme se skvěle bavit a nic nám to nezkazí.
Slibuju.
Dej mi zapalovač, zlato.
V práci nikdy nekouříš.
Přivedou mě do hrobu.
Školní rok skoro končí, ale oni mě přivedou do hrobu.
Co jsi udělala není fér. Víš to, viď?
- Ne, prosím. Ty ne. - Co ti mám říct?
Nejde o spravedlnost nebo nespravedlnost.
Je to mnohem složitější.
Na mém místě bys mi rozuměl.
Ale Guzmán a Samu si to nezaslouží.
Soustřeď se na důležité věci.
Na svoje zkoušky.
Nebudu je dělat.
Neříkej mi zase, že nechceš žádnou protekci.
Nejde o protekci, abys ve svém stavu mohl opakovat zkoušky.
Nehodlám strávit poslední dny studováním.
Jaké „poslední dny“?
Nemám žádnou naději. Ani v dlouhodobém ani střednědobém horizontu.
- A... - Kde jsi to slyšel, Andere?
Kdo ti to řekl? Mně to nikdo neříkal.
Mám jen tohle.
Současnost.
Ale zlato...
Možná i zítřek.
Ale nebudu ztrácet čas učením. Na co?
Nebudu tolerovat takovou rezignaci.
Mami...
Nechceš se učit? Co chceš dělat?
Nevím.
Chci trávit čas sám se sebou.
Začít se připravovat.
Být na mém místě, rozuměla bys.
AHOJ, YERAYI. KDY SE SEJDEME?
YERAYI, ODPOVĚZ MI, PROSÍM.
JSI V POŘÁDKU? MŮŽU TI ZAVOLAT?
OD: MÁMA PŘEDMĚT: DOBRÉ ZPRÁVY!!!
Právník se chce potkat s mámou a bráchou v Maroku.
- Říká, že má dobrý zprávy. - To je skvělý.
Představ si, že noční můra skončí a brácha se vrátí.
Dokud je Polo volný, nic z toho neskončí.
Jsi Polem posedlý. Zapomeň už na něj, jo?
Neposral ti už dost školní rok, život a všechno.
- Jak zapomenu? - Drž se dál.
Soustřeď se na to důležitý. Aby se rodina vrátila domů.
- Jako Guzmán, obrať list. - O čem to mluvíš?
Podrž to.
- Co to děláš? - Zavři oči.
Hotovo.
- Co je hotový. - Polo už neexistuje.
Kdo? Neznám žádnýho Pola.
- Hej! Já taky ne. - Vidíš?
Zabralo to.
Dáš mi ubrousek?
- Fakt si troufáš se tady ukázat? - Jen se chci osušit.
A já chci, abys odešel. Dělám to pro tvoje dobro.
Běž pryč!
- Teda mami! - Zlato, řekni, že máš cigáro.
Mám takovej absťák, že bych vykouřila petržel.
A co ty?
Neobejmeš svoji mámu?
To je ono.
Řekni, že máš můj zapalovač.
Proč jsi neřekla, že tě pustí?
Dneska ráno jsem ti několikrát volala, ale nebrala jsi mi to.
- Do háje, tos byla ty. - Jasně, že já.
Hezky voníš.
A tobě to moc sluší.
Co je?
Nic.
No tak, zlato, znám ten výraz.
Vykopli mě ze školy.
O čem to mluvíš?
- Kdy? - Teď.
Před chvílí.
A proč?
Co myslíš?
Do prdele.
Víš co? Do prdele se školou.
Chytrý holky nepotřebujou studovat.
A ty jsi vedla rodinný podnik skvěle.
Na svojí úrovni a v malým měřítku, ale skvěle.
Takže odteď to bude matka a dcera pěkně spolu.
Ahoj.
Sakra, mami.
Můžeš se na ni naštvat pak. Půjdeme ven?
Promiň. Nevěděla jsem, co mám dělat.
- Proč to nikdo nechápete? - Chápeme.
Vyloučili tě ze školy. A co se stalo?
Vůbec nic.
Odmaturuješ příští rok. Já nemám příští rok.
- Proč je to těžký pochopit? - Dobře, nemáš příští rok.
Co chceš dělat?
Tvoje máma říká, že chceš být sám se sebou. To je plán na hovno.
Guzmáne, nikdy mě nepochopíte.
Mně nevadí, že chceš trávit čas po svým.
Jestli se nechceš učit, fajn. Klidně i skoč z letadla.
Ale neizoluj se, prosím.
Jestli opravdu umíráš...
Nevěřím, že chceš strávit poslední dny sám.
Bez tvojí rodiny, kamarádů, bez Omara.
Andere!
- Sakra, Andere! - Nech mě, prosím!
Už to dál nesnesu.
Ahoj, Polo, vím, že se mnou nechceš mluvit.
To je v pohodě. Ale prosím tě...
prosím, promluv s matkama.
Můžou zařídit, aby znovu přijali Valeria a odpustili mu, protože...
Nemá smysl ho trestat, když se poučil.
Prosím tě, každopádně mi zavolej.
Prosím! Jo?
Co si vezmeš zítra na sebe?
Nikam nejdu.
Jediní, kteří neodmaturují,
jsou ti, co si to zaslouží.
A Guzmán a Samuel?
Jen nás chtěli rozdělit.
Tihle tyrani ti dělají celý rok ze života peklo.
Jestli nejsi chlap, aby ses jim postavil,
nemůžeš čekat, že nic neudělám a budu se dívat, jak tě ničí.
Co ta pruhovaná košile?
S modrými kalhoty...
Budeš vypadat báječně.
Co tady děláš?
Co děláš ty?
Jak ses sem dostala?
U brány není nikdo, koho bys mohla zmanipulovat.
Chtěl jsi, abych to tu zařídila a cítila se jako doma.
Jasně...
Krásný časy.
Posaď se, prosím. Udělej si pohodlí.
Proč jsi tady, Carlo?
Přišla jsem se omluvit.
Opravdu.
Jsi skvělý kluk.
„Jsi skvělý kluk, ty za to stojíš,
každá by s tebou chtěla být...“
Až na tu, co to říká. Znám to.
Myslím to vážně.
Carlo, poslední, co teď potřebuju, je tvoje lítost.
- Běž pryč, prosím. - Tak jo.
Přestaňme si hrát na oběti,
protože já se ti taky nelíbím.
- Prosím? - Slyšels mě.
Ty se mi nelíbíš a já tobě taky ne.
A co ty poslední měsíce?
- No? - Líbí se ti, co reprezentuju.
Jak zapadám do image, co sis vytvořil, aby ses líbil těm, kteří ti ublížili,
když jsi byl ten druhý Yeray.
Tvoje tělo, oblečení, chování...
Vytvořil jsi vlastní sociální síť, aby tě zbožňovali.
Já jsem jen tvůj další doplněk.
A já chodící šeková knížka na záchranu vinařství.
Jak říkám,
nelíbíme se jeden druhému tak, jak předstíráme.
Ale i tak jsem měla štěstí a poznala skutečnýho Yeraye,
toho za selfíčkama.
A řeknu ti, že jsi skvělý kluk.
Lepší než ten, kterýho sis vymyslel.
A každá holka by dala cokoli, aby s tebou mohla být.
Každá kromě mě.
Takže...
Do prdele s lajkama,
do prdele s vinařstvím.
Už moc dlouho
jsme ztráceli čas a dělali, co chtěli ostatní.
Nemusíš nikomu nic dokazovat.
A teď... Můžu tě obejmout?
Jako kamarádka. Bez manipulace.
- Jsi nervózní? - Trochu, baba.
- To nic. - Hele, to je Omar.
- Jak se máš, mami? - Dobře.
Sluší ti to.
Tobě taky.
- Jak je? - Jsem trochu nervózní.
- Nervózní? Z čeho? No tak. - Zdravím!
- Ahoj. - Ahoj, Lu.
Sekne ti to.
Pěkný.
Hele, Lu. Pojď sem.
Nemáš tu rodiče?
Zdá se, že tvoje rodina
umí zapomenout na problémy a soustředit se na to důležitý.
Závidím ti.
V dobrým.
A taky ve zlým.
Vypadáš jako pistácie.
Tohle je diskriminace!
Po tom všem, co jsem udělal pro tuhle školu!
Dám vás k soudu.
Pojďte dál, prosím.
Venturo, dělejte, jak myslíte, ale vyloučení je víc než oprávněné.
Oprávněné?
Poslední den v roce? Prosím vás...
Zahodili jste celý rok mýho syna?
- Myslím... - Lucrecie, to se tě netýká.
Doufala jsem, že pro Guzmána něco uděláš.
- Já? - Ano.
Tvůj otec má velký vliv.
- Kdyby se všichni snažili... - To stačí.
Je mi to moc líto.
Polo. Jak se máte?
Tak co? Proč mě ignoruješ?
Ještě to nepodepsali.
- Promluvíme... - Cayetano.
Proč chceš, aby Valerio odmaturoval?
- Aby mohl jet s námi a... - A zachránit náš vztah.
Protože bez něj nám to...
neklape.
Polo, nezačínej s tím.
Nezačínej s tím.
Chápu. Jsi pod velkým tlakem.
- Nevíš, co říkáš. - Ne.
Poprvý po dlouhý době to vím moc dobře.
Promiň.
Co Londýn? A naše plány?
Vidíš? O nic jinýho ti nejde.
Londýn, naše plány...
Ty nemiluješ mě,
ale život, který bys se mnou měla.
Proč mluvíš v minulým čase?
Promiň.
Musím jít.
Hej, co se stalo?
Nic.
Počkej vteřinku.
Bude to chvilka.
Teodoro.
Můžeme se u vás potom sejít a podepsat smlouvu?
Jistě. Jsem rád, že jsi to přehodnotil.
Ceremonie začne za pět minut.
Je tamhle.
Díky. Pokračujme.
Sakra...
Ukaž.
Studentky, které chci představit...
Co budeme dělat?
To vážně nevím.
Vím jen, že to stipendium chci.
Já taky. Ale prodáváme se, Lu.
Takže ji nechceš?
Za jakou cenu?
Prosím první vítězky stipendia na pódium.
Velký potlesk
pro Nadiu Shanaa a Lucrecii Montesinos Hendrich.
Cenu předá Bill McKinley
jménem Kolumbijské univerzity.
Zdravím vás. Děkuju za pozvání. Jsem moc rád, že tu jsem.
Gratuluju. Těšíme se na vás na Kolumbijské.
- Děkuju. - Děkuju.
Dobrý večer.
Chci poděkovat rodičům a přátelům, kteří nás doprovází...
při výjimečné chvíli...
nejen pro nás, ale...
i pro naše spolužáky.
Já...
Nemůžu.
- Uděláš to za mě, Nadio? - Už jsi začala, pokračuj.
No...
- Říkala jsem... - Tak jo.
Ráda bych řekla, že...
Ráda bych... Rády bychom, myslím, že mluvím za obě...
věnovaly tuto cenu
všem našim spolužákům.
Zvlášť těm, co sedí tam vzadu,
kteří se z různých důvodů nemůžou zúčastnit
maturitní ceremonie.
Protože tady nemůžou být s námi,
není tento okamžik...
tak radostný, jak bychom chtěly.
To je pravda. Protože bychom měly skákat radostí.
A není to tak.
Tuhle cenu...
si zasloužíme.
Tenhle okamžik si zasloužíme.
Moji přátelé jsou tam...
kvůli řadě nespravedlností.
Dokonce i té nejzávažnější,
kvůli které tady s námi nemůže být...
Marina.
Nespravedlnosti...
které obě odsuzujeme.
Přesně tak.
A za ty nespravedlnosti je zodpovědný jeden člověk.
Polo.
Jak je? Jsi šťastný?
Nemůžu tomu uvěřit.
Tahle cena, kterou jsme dostaly,
si vymyslely tvoje matky, aby ti vylepšily image.
A my ji přijímáme, protože opakuju, si ji zasloužíme.
Co máme dělat? Protože se z ní stala...
Jestli vám to vadí, nedělejte si starosti.
Je s okamžitou platností zrušena.
- Begoño. - Ne.
Vždycky jsme chtěly podpořit Las Encinas a všechny studenty.
Koho jste viděl jít na záchod?
Omare, nemáme celý den.
A i kdyby ano, nemám trpělivost. Řekněte mi jméno.
Nadiu.
Obviňujete vlastní sestru?
Víte co? Slíbila jsem někomu, na kom mi záleží,
že spolu dnešek oslavíme.
Že si to užijeme a nic nám v tom nezabrání.
Pojďme slavit do Teatro Barceló!
- Haló? - Samueli.
Přijeďte na policejní stanici. Je to velmi naléhavé.
Baba, jdu si odskočit.
- Počkejte venku. - Dobře.
- Nemáme peníze. - Vezmeme si půjčku.
Takže?
Nadiu v New Yorku nepotřebuješ.
Jak to myslíš?
- Sám se neodvážím. - Máš mě.
Páni! Já myslel, že jsme si to jen dvakrát rozdali.
Sakra...
- Co? - Omlouvám se.
Že jsem nereagoval, jak jsi chtěl.
A rozdali jsme si to.
A hodně to pro mě znamenalo.
Když se Nadia zeptala, jestli můžeš jet se mnou,
vzalo mi to dech.
Taky jsem si myslel, že je to šílený.
- I pro mě to hodně znamenalo. - Proto bychom to možná měli udělat.
Když ti něco vezme dech, musíš to udělat.
Celé to byla past!
Aby našli vaši rodinu a zatkli vašeho bratra.
Je mi to líto.
Přísahám, že jsem o tom nevěděla. Taky mě podvedli, přísahám.
A našli je?
Váš bratr čeká na repatriaci.
Samueli...
A nepotrestaný vrah si zatím chodí v obleku a kravatě.
- Mrzí mě to. - To by mělo. Je to vaše chyba.
- Říkám, že mě taky podvedli. - Kdo?
Povím vám to. Vaši šéfové, vaši kolegové.
Systém, pro který pracujete,
a nic proti tomu neděláte.
Je to i vaše chyba.
Sakra.
Vytiskl jsem ten dokument, co jsi mi poslal.
Jestli to chceš ještě projít...
Ne.
Myslím, že byste si ho měl projít vy.
Ano.
Došlo ke změně ve třetím odstavci v bodě čtyři.
O řízení vinařství?
Nejste tam napsaný vy, ale Carla.
Bude výhradní manažer vinařství a majetku s tím spojeným.
Jakmile jí bude 18, což je za chvíli.
Podívej...
Nebudete mít žádné slovo. A já taky ne.
Zůstanu stranou.
Takže... Carla se stane majitelkou.
To, co navrhuješ, nebylo nikdy na stole.
Teď ano.
Vyberte si:
buď vás ona bude živit, jak uzná za vhodné,
nebo váš podnik zkrachuje
a nebudete mít z čeho žít.
Je moc mladá a nemá o tom ani ponětí.
Řekni něco.
Říkám ti... že už mi nebudeš rozkazovat.
Prosím?
Říkám ti, že už nebudeš rozhodovat o tom, co můžu a co ne.
Je konec.
Budu dělat, co se mi zachce,
budu kým se mi zachce a budu s tím, s kým se mi zachce.
Už nade mnou nemáš moc.
Takže?
Podepíšeme to?
Víš, kdo za to může? Azucena.
Nevštěpuje studentům žádný respekt.
- Bojí se jich a vše jim dovolí. - Byla to hloupost.
Zrušit stipendium je moc.
Aspoň něco dělám.
Kdyby nebylo mě,
ti dva tyrani, co dělají peklo tvému synovi, by tam pořád byli.
- Možná jsem si to zasloužil. - Cože?
Nebuď směšný. S tím vším, co se stalo...
Šikanování, tweety,
vše, co napsali, ti ublížilo.
A navíc ten, kdo by měl...
Já zabil Marinu, mami!
- Byla to nehoda, ale já ji zabil. - Nemluv nesmysly.
- Begoño! - Nechci to slyšet.
Marina měla něco, co patřilo Carle,
a já chtěl Carlu zpátky.
- Buď zticha. - Ne!
Sakra, mami! Neříkáš mi pořád, abych byl chlap?
Abych čelil věcem, byl statečný?
Tak to dělám.
Zabil jsem Marinu.
A nemůžu to změnit.
Nepomůžu Samuelovi a Guzmánovi odmaturovat.
Ale nerušte to stipendium.
Ať tenhle hnusnej příběh dopadne aspoň pro někoho dobře.
Zavolej tam hned, prosím.
Prosím.
Azucena? Zdravím, tady Begoña.
Promiňte, že volám tak pozdě, ale..
Chci si promluvit o tom stipendiu.
Ahoj.
- Viděli jste Samuela? - Ne.
Nahradíme DJ, ať to trochu oživíme?
Žádná hudba to tady nezachrání.
Já jsem bez stipendia.
Kdo vám říkal, ať děláte hrdinky?
- Co teď? - Použiju jednu z tvých otázek.
Co to znamená pro nás?
Co je „to“?
Když neodjedu.
Když zůstanu.
Inspiruju se tvou odpovědí,
znamená to, že budeme na stejným místě.
Ty jsi tady. A já taky.
To je dobrý ne?
Přes všechno špatný je tohle dobrý.
Asi jo.
Ahoj... Promiň... Viděli jste Andera?
Ne, ale hledej ho dál.
Všichni dnes večer někoho hledají.
Naštěstí někteří už našli, co hledali.
Ahoj, zlato.
Ahoj.
Neodmaturoval jsem.
Já taky ne.
Neštěstí nechodí po horách.
Co budeš dělat?
- Zopakuješ ročník, nebo začneš pracovat? - Ne.
Mám příležitost jet do New Yorku.
Fakt?
Jo.
Ale ne se ségrou?
Ne. Teda jo.
Nejdřív to bylo s ní, ale po tom, co se stalo,
no...
Nakonec jedu s Malickem.
Pomůže ti se usadit a tak?
Je to dost zvláštní.
Nebo moc dokonalý.
Jo, to taky.
Co si o tom myslíš?
Já?
Záleží na tobě.
Zajímá mě tvůj názor.
Jen idiot by si nechal ujít něco dokonalýho.
Jasně.
Dobře.
- Omare. - Co?
Sbohem.
Hej, sexy.
- Teď ne, Carlo. - Proč ne teď?
Nevíš, co ti chci říct.
Možná tě to překvapí, ale přemýšlela jsem...
Co tady sakra dělá?
Překlad titulků: Markéta Polívková